en	Make reading on the go more enjoyable! ⛵ This service allows compatible applications to easily counteract small device movements within their user interface. 🏝️ This improves screen readability of a handheld device while walking or traveling. ⚡ Service has been crafted very meticulously, in order to minimize resource usage and maximize performance. More info can be found on our GitHub. Hope you enjoy using this 😊
sk	Spríjemnite si čítanie na cestách! ⛵ Táto služba umožňuje kompatibilným aplikáciám jednoducho čeliť malým pohybom zariadenia v rámci ich používateľského rozhrania. 🏝️ To zlepšuje čitateľnosť obrazovky ručného zariadenia pri chôdzi alebo cestovaní. ⚡ Služba bola vytvorená veľmi starostlivo, aby sa minimalizovalo využívanie zdrojov a maximalizoval výkon. Viac informácií nájdete na našom GitHub. Dúfam, že sa vám to bude páčiť 😊

en	⛵ Apps
sk	⛵ Aplikácie

en	List of app packages installed on this device that use the Steady Screen feature:
sk	Zoznam balíkov aplikácií nainštalovaných v tomto zariadení, ktoré používajú funkciu stabilnej obrazovky:

en	🔑 License
sk	🔑 Licencia

en	This application is free and works without limitations. However, the parameters will return to their default values after 1 hour without a license.
sk	Táto aplikácia je bezplatná a funguje bez obmedzení. Po 1 hodine bez licencie sa však parametre vrátia na predvolené hodnoty.

en	Steady Screen on GitHub
sk	Neprerušovaná obrazovka na GitHub

en	Open source licenses
sk	Licencie s otvoreným zdrojom

en	Accept
sk	Prijať

en	@string/menuInfo

en	Shake the device a little. Notice how the background content softens these movements, making on-screen reading easier. This functionality can be easily implemented in any application. Please follow the instructions on GitHub.
sk	Zariadenie trochu potraste. Všimnite si, ako obsah na pozadí zjemňuje tieto pohyby, čím uľahčuje čítanie na obrazovke. Túto funkcionalitu je možné jednoducho implementovať do akejkoľvek aplikácie. Postupujte podľa pokynov na GitHub.

en	Go to GitHub
sk	Prejdite na GitHub

en	@string/menuRestoreDefaults

en	Restore parameters to default values?
sk	Obnoviť parametre na predvolené hodnoty?

en	@string/menuDisable

en	Consumer applications will stop receiving events. Disable service?
sk	Spotrebiteľské aplikácie prestanú prijímať udalosti. Zakázať službu?

en	Service is disabled, click to enable.
sk	Služba je zakázaná, kliknutím ju povolíte.

en	Enable
sk	Povoliť

en	Disable
sk	Zakázať

en	Theme
sk	Téma

en	Increase text size
sk	Zväčšiť veľkosť textu

en	Decrease text size
sk	Zmenšiť veľkosť textu

en	Info

en	Restore defaults
sk	Obnoviť predvolené nastavenia

en	About
sk	O

en	Upgrade your license
sk	Aktualizujte si licenciu

en	Rate us
sk	Ohodnoťte nás

en	Report an issue
sk	Nahláste problém

en	Sensor rate
sk	Rýchlosť snímača

en	Damping
sk	Tlmenie

en	Recoil
sk	Spätný ráz

en	Linear scaling
sk	Lineárne škálovanie

en	Force scaling
sk	Silové škálovanie

en	This sets the desired sensor rate. Higher values may consume more battery. This may differ from the measured sensor rate as the system ultimately decides which rate to provide.
sk	Tým sa nastaví požadovaná frekvencia snímača. Vyššie hodnoty môžu spotrebovať viac batérie. Tá sa môže líšiť od nameranej rýchlosti snímača, pretože systém sa nakoniec rozhodne, ktorú rýchlosť poskytne.

en	Increasing this will slow down and attenuate movements, making them less sensitive to larger forces.
sk	Zvýšenie tejto hodnoty spomalí a utlmí pohyby, vďaka čomu budú menej citlivé na väčšie sily.

en	Increasing this will reduce sensitivity to small oscillations and make movements less sensitive to larger forces.
sk	Zvýšením sa zníži citlivosť na malé oscilácie a pohyby budú menej citlivé na väčšie sily.

en	This scales the movements linearly, making them larger or smaller without affecting the calculations.
sk	Toto lineárne škáluje pohyby, čím sa zväčšujú alebo zmenšujú bez ovplyvnenia výpočtov.

en	This scales the forces before calculations, which in turn affects the overall magnitude of movements.
sk	Toto škáluje sily pred výpočtami, čo následne ovplyvňuje celkovú veľkosť pohybov.

en	Current sensor rate as measured by the app. This may differ from the desired sensor rate as the system ultimately decides which rate to provide.
sk	Aktuálna frekvencia senzora meraná aplikáciou. Tá sa môže líšiť od požadovanej rýchlosti snímača, pretože systém nakoniec rozhodne, ktorú rýchlosť poskytne.

en	Yes
sk	áno

en	No
sk	Nie

en	OK

en	Cancel
sk	Zrušiť

en	Measured sensor rate
sk	Nameraná rýchlosť snímača

en	%1$s Hz

en	Are you enjoying this app?
sk	Páči sa vám táto aplikácia?

en	Thanks! Please write a nice review or rate us 5 stars on the Play Store.
sk	Ďakujem! Napíšte peknú recenziu alebo nám ohodnoťte 5 hviezdičkami v Obchode Play.

en	Rate on Play Store
sk	Ohodnoťte v Obchode Play

en	Some error occurred. Please try again.
sk	Vyskytla sa nejaká chyba. Skúste to znova.

en	Ultimate License
sk	Konečná licencia

en	License item already owned
sk	Položka licencie už vlastníte

en	@string/app_name

en	The app was licensed successfully. Thank you for your support!
sk	Aplikácia bola úspešne licencovaná. Ďakujeme za vašu podporu!

en	Ultimate

en	(This text is for demonstration purposes) The soldier with the green whiskers led them through the streets of the Emerald City until they reached the room where the Guardian of the Gates lived. This officer unlocked their spectacles to put them back in his great box, and then he politely opened the gate for our friends. "Which road leads to the Wicked Witch of the West?" asked Dorothy. "There is no road," answered the Guardian of the Gates. "No one ever wishes to go that way." "How, then, are we to find her?" inquired the girl. "That will be easy," replied the man, "for when she knows you are in the country of the Winkies she will find you, and make you all her slaves." "Perhaps not," said the Scarecrow, "for we mean to destroy her." "Oh, that is different," said the Guardian of the Gates. "No one has ever destroyed her before, so I naturally thought she would make slaves of you, as she has of the rest. But take care; for she is wicked and fierce, and may not allow you to destroy her. Keep to the West, where the sun sets, and you cannot fail to find her." They thanked him and bade him good-bye, and turned toward the West, walking over fields of soft grass dotted here and there with daisies and buttercups. Dorothy still wore the pretty silk dress she had put on in the palace, but now, to her surprise, she found it was no longer green, but pure white. The ribbon around Toto's neck had also lost its green color and was as white as Dorothy's dress. The Emerald City was soon left far behind. As they advanced the ground became rougher and hillier, for there were no farms nor houses in this country of the West, and the ground was untilled. In the afternoon the sun shone hot in their faces, for there were no trees to offer them shade; so that before night Dorothy and Toto and the Lion were tired, and lay down upon the grass and fell asleep, with the Woodman and the Scarecrow keeping watch. Now the Wicked Witch of the West had but one eye, yet that was as powerful as a telescope, and could see everywhere. So, as she sat in the door of her castle, she happened to look around and saw Dorothy lying asleep, with her friends all about her. They were a long distance off, but the Wicked Witch was angry to find them in her country; so she blew upon a silver whistle that hung around her neck. At once there came running to her from all directions a pack of great wolves. They had long legs and fierce eyes and sharp teeth. "Go to those people," said the Witch, "and tear them to pieces." "Are you not going to make them your slaves?" asked the leader of the wolves. "No," she answered, "one is of tin, and one of straw; one is a girl and another a Lion. None of them is fit to work, so you may tear them into small pieces." "Very well," said the wolf, and he dashed away at full speed, followed by the others. It was lucky the Scarecrow and the Woodman were wide awake and heard the wolves coming. "This is my fight," said the Woodman, "so get behind me and I will meet them as they come." He seized his axe, which he had made very sharp, and as the leader of the wolves came on the Tin Woodman swung his arm and chopped the wolf's head from its body, so that it immediately died. As soon as he could raise his axe another wolf came up, and he also fell under the sharp edge of the Tin Woodman's weapon. There were forty wolves, and forty times a wolf was killed, so that at last they all lay dead in a heap before the Woodman. Then he put down his axe and sat beside the Scarecrow, who said, "It was a good fight, friend." They waited until Dorothy awoke the next morning. The little girl was quite frightened when she saw the great pile of shaggy wolves, but the Tin Woodman told her all. She thanked him for saving them and sat down to breakfast, after which they started again upon their journey. Now this same morning the Wicked Witch came to the door of her castle and looked out with her one eye that could see far off. She saw all her wolves lying dead, and the strangers still traveling through her country. This made her angrier than before, and she blew her silver whistle twice. Straightway a great flock of wild crows came flying toward her, enough to darken the sky. And the Wicked Witch said to the King Crow, "Fly at once to the strangers; peck out their eyes and tear them to pieces." The wild crows flew in one great flock toward Dorothy and her companions. When the little girl saw them coming she was afraid. But the Scarecrow said, "This is my battle, so lie down beside me and you will not be harmed." So they all lay upon the ground except the Scarecrow, and he stood up and stretched out his arms. And when the crows saw him they were frightened, as these birds always are by scarecrows, and did not dare to come any nearer. But the King Crow said: "It is only a stuffed man. I will peck his eyes out." The King Crow flew at the Scarecrow, who caught it by the head and twisted its neck until it died. And then another crow flew at him, and the Scarecrow twisted its neck also. There were forty crows, and forty times the Scarecrow twisted a neck, until at last all were lying dead beside him. Then he called to his companions to rise, and again they went upon their journey. When the Wicked Witch looked out again and saw all her crows lying in a heap, she got into a terrible rage, and blew three times upon her silver whistle. Forthwith there was heard a great buzzing in the air, and a swarm of black bees came flying toward her. "Go to the strangers and sting them to death!" commanded the Witch, and the bees turned and flew rapidly until they came to where Dorothy and her friends were walking. But the Woodman had seen them coming, and the Scarecrow had decided what to do. "Take out my straw and scatter it over the little girl and the dog and the Lion," he said to the Woodman, "and the bees cannot sting them." This the Woodman did, and as Dorothy lay close beside the Lion and held Toto in her arms, the straw covered them entirely. The bees came and found no one but the Woodman to sting, so they flew at him and broke off all their stings against the tin, without hurting the Woodman at all. And as bees cannot live when their stings are broken that was the end of the black bees, and they lay scattered thick about the Woodman, like little heaps of fine coal. Then Dorothy and the Lion got up, and the girl helped the Tin Woodman put the straw back into the Scarecrow again, until he was as good as ever. So they started upon their journey once more. The Wicked Witch was so angry when she saw her black bees in little heaps like fine coal that she stamped her foot and tore her hair and gnashed her teeth. And then she called a dozen of her slaves, who were the Winkies, and gave them sharp spears, telling them to go to the strangers and destroy them. The Winkies were not a brave people, but they had to do as they were told. So they marched away until they came near to Dorothy. Then the Lion gave a great roar and sprang towards them, and the poor Winkies were so frightened that they ran back as fast as they could.
sk	(Tento text slúži na demonštračné účely) Vojak so zelenými fúzmi ich viedol ulicami Smaragdového mesta, až sa dostali do miestnosti, kde býval Strážca brán. Tento dôstojník im odomkol okuliare, aby ich dal späť do svojej veľkej skrinky, a potom zdvorilo otvoril bránu pre našich priateľov. "Ktorá cesta vedie k Zlej čarodejnici zo Západu?" spýtala sa Dorothy. "Nie je tam žiadna cesta," odpovedal Strážca brán. "Nikto nikdy nechce ísť touto cestou." "Ako ju teda nájdeme?" spýtalo sa dievča. "To bude ľahké," odpovedal muž, "lebo keď bude vedieť, že ste v krajine Winkies, nájde vás a urobí z vás všetkých svojich otrokov." "Možno nie," povedal Strašiak, "lebo ju chceme zničiť." "Ach, to je iné," povedal Strážca brán. "Nikto ju ešte nikdy nezničil, takže som si prirodzene myslel, že si z vás urobí otrokov, ako to urobila zo zvyšku. Ale dávajte si pozor, pretože je zlá a zúrivá a možno vám nedovolí, aby ste ju zničili. Na západe, kde slnko zapadá a nemôžete ju nájsť." Poďakovali sa mu, rozlúčili sa s ním a otočili sa smerom na Západ, kráčajúc po poliach mäkkej trávy posiatych sem-tam sedmokráskami a masliakami. Dorothy mala stále na sebe pekné hodvábne šaty, ktoré si obliekla v paláci, ale teraz na svoje prekvapenie zistila, že už nie sú zelené, ale čisto biele. Stuha okolo Totovho krku tiež stratila zelenú farbu a bola biela ako šaty Dorothy. Smaragdové mesto čoskoro zostalo ďaleko pozadu. Ako postupovali, zem bola hrubšia a kopcovitejšia, pretože v tejto krajine Západu neboli žiadne farmy ani domy a pôda bola kyprená. Popoludní im slnko svietilo do tvárí, pretože tam neboli stromy, ktoré by im poskytovali tieň; takže pred nocou boli Dorothy, Toto a Lev unavení, ľahli si do trávy a zaspali, s Woodmanom a Strašiakom, ktorí držali stráž. Teraz mala Zlá čarodejnica zo Západu len jedno oko, ktoré však bolo silné ako ďalekohľad a videlo všade. A tak, keď sedela vo dverách svojho hradu, náhodou sa obzrela a uvidela Dorotu ležať a spiacu so svojimi priateľmi. Boli ďaleko, ale Zlá čarodejnica bola nahnevaná, keď ich našla vo svojej krajine; tak zatrúbila na striebornú píšťalku, ktorá jej visela na krku. Odrazu sa k nej zo všetkých strán rozbehla svorka veľkých vlkov. Mali dlhé nohy a divoké oči a ostré zuby. "Choďte k tým ľuďom," povedala Čarodejnica, "a roztrhajte ich na kusy." "Neurobíš z nich svojich otrokov?" spýtal sa vodca vlkov. "Nie," odpovedala, "jeden je z cínu a jeden zo slamy; jeden je dievča a druhý lev. Nikto z nich nie je vhodný na prácu, takže ich môžete roztrhať na malé kúsky." "Výborne," povedal vlk a plnou rýchlosťou sa rozbehol preč, za ním aj ostatní. Bolo šťastie, že Strašiak a Woodman boli úplne hore a počuli prichádzať vlkov. "Toto je môj boj," povedal Woodman, "tak choď za mňa a stretnem sa s nimi, keď prídu." Uchopil svoju sekeru, ktorú urobil veľmi ostrou, a keď vodca vlkov nastúpil, Plechový lesák švihol rukou a odťal vlkovi hlavu z tela, takže okamžite zomrel. Hneď ako mohol zdvihnúť sekeru, prišiel ďalší vlk a tiež padol pod ostrú hranu zbrane Tin Woodman. Bolo tam štyridsať vlkov a štyridsaťkrát bol zabitý vlk, takže napokon všetci ležali mŕtvi na hromade pred Drevom. Potom odložil sekeru a sadol si vedľa Strašiaka, ktorý povedal: "Bol to dobrý boj, priateľu." Počkali, kým sa Dorothy na druhý deň ráno nezobudila. Dievčatko sa dosť vyľakalo, keď uvidelo veľkú hromadu huňatých vlkov, ale Plechový drevorubač jej povedal všetko. Poďakovala sa mu, že ich zachránil, a sadla si k raňajkám, po ktorých sa opäť vydali na cestu. Teraz v to isté ráno prišla Zlá čarodejnica k dverám svojho hradu a pozerala von jedným okom, ktoré videlo ďaleko. Videla všetkých svojich vlkov ležať mŕtvych a cudzincov, ktorí stále cestujú po jej krajine. To ju nahnevalo viac ako predtým a dvakrát zapískala na striebornú píšťalku. Okamžite k nej priletel veľký kŕdeľ divých vrán, ktorý zatemnil oblohu. A zlá čarodejnica povedala Kráľovi vrane: "Okamžite leť k cudzincom, vylúp im oči a roztrhaj ich na kusy." Divoké vrany leteli v jednom veľkom kŕdli smerom k Dorote a jej spoločníkom. Keď ich dievčatko videlo prichádzať, bálo sa. Ale Strašiak povedal: "Toto je môj boj, tak si ľahni vedľa mňa a nič sa ti nestane." Všetci teda ležali na zemi okrem Strašiaka, on vstal a roztiahol ruky. A keď ho vrany uvideli, zľakli sa, ako tieto vtáky vždy strašiaky, a neodvážili sa priblížiť. Ale King Crow povedal: "Je to len vypchatý muž. Vylúpnem mu oči." Vrana kráľovská priletela na Strašiaka, ktorý ho chytil za hlavu a krútil mu krkom, až kým nezomrel. A potom na neho priletela ďalšia vrana a Strašiak si tiež vykrútil krk. Bolo tam štyridsať vrán a štyridsaťkrát si Strašiak vykrútil krk, až napokon všetci ležali mŕtvi vedľa neho. Potom zavolal svojich spoločníkov, aby vstali, a opäť sa vydali na cestu. Keď sa zlá čarodejnica znova pozrela von a videla všetky svoje vrany ležať na hromade, dostala sa do hrozného hnevu a trikrát zatrúbila na striebornú píšťalku. Okamžite bolo počuť vo vzduchu veľké bzučanie a k nej priletel roj čiernych včiel. "Choď k cudzincom a ubodaj ich na smrť!" prikázala Čarodejnica a včely sa rýchlo otočili a leteli, až kým neprišli k miestu, kde kráčala Dorothy a jej priatelia. Ale Woodman ich videl prichádzať a Strašiak sa rozhodol, čo robiť. "Vyber moju slamu a rozsyp ju po dievčatku, psovi a levovi," povedal Drevárovi, "a včely ich nemôžu bodnúť." Toto urobil Woodman, a keď Dorothy ležala blízko Leva a držala Toto v náručí, slama ich úplne zakryla. Včely prišli a nenašli nikoho okrem Drevára, ktorý by bodol, a tak na neho vyleteli a odlomili všetky svoje žihadlá o plechovku, bez toho, aby Drevoňa vôbec zranili. A keďže včely nemôžu žiť, keď sú ich žihadlá zlomené, to bol koniec čiernych včiel a ležali rozhádzané okolo Lesníka ako malé kôpky jemného uhlia. Potom Dorothy a Lev vstali a dievča pomohlo Cínovému Woodmanovi opäť vložiť slamku späť do Strašiaka, až kým nebol taký dobrý ako predtým. A tak sa opäť vydali na cestu. Zlá čarodejnica bola taká nahnevaná, keď videla svoje čierne včely na malých kôpkach ako jemné uhlie, že dupla nohou, trhala si vlasy a škrípala zubami. A potom zavolala tucet svojich otrokov, ktorí boli Winkies, a dala im ostré oštepy a povedala im, aby išli k cudzincom a zničili ich. Winkies neboli statoční ľudia, ale museli robiť, čo im bolo povedané. A tak pochodovali preč, kým sa nepriblížili k Dorote. Potom lev zareval a vyskočil k nim a úbohé Winkies boli tak vystrašené, že sa čo najrýchlejšie rozbehli späť.